Jeg dyttet ham. Det var min feil! Det var min feil!
Du dyttet ham ikke. Ikke du heller.
Ingen gjorde dette.
Hjelp! Hent hjelp, noen!
- Skal jeg kysse henne? - Ja!
- Hvordan kysser man? - La meg lære deg.
Er det sånn? Jeg liker det.
- Æsj, dere er ekle. - La oss ta et familiebilde.
Gratulerer med dagen!
- Gleder vi oss? - Ja.
Første skoledag. Dere ser bra ut.
Høy intensitet. Det er den nye trenden.
Skal de skille seg?
Nei.
- Han virker sint. - Det må bety at han elsker henne.
- Men du liker ham. - Ja, det gjør jeg.
Men elsker du ham? Jeg tror at du gjør det.
Jeg kjenner ham ikke godt nok til å elske ham.
Det er et stort ord.
Men han gjør deg glad. Du er som en helt annen person.
Hele ansiktet ditt og alt har vært annerledes.
Jeg vet at vi tre kan være venner lenge.
- Jeg vil at du skal være med ham. - Ziggy...
Jeg tror at du vil det også.
Den siste til bunnen er et råttent egg!
- Dobbel americano. - Ok, dobbel americano.
- Skal jeg etterlate rom til melk? - De har ikke melk.
- Noen liker det. - Det er espresso og varmt vann.
- Må jeg lage den selv? - Nei da, det går bra.
- Renata? - Takk.
- Hvordan har vi det i dag? - "Vi"?
"Vi" er opprørt, Mary Louise.
"Vi" er bekymret for en fantastisk mor -
- som må gjennomgå en tyngende og sadistisk rettsprosedyre. For hva?
For å få være med sine egne barn?
Du er en god venn for henne. Celeste er heldig som har så god støtte.
Jeg tror at om hun ikke hadde prøvd å gjøre så mye alene...
- ...hadde hun ikke raknet sånn. - Hun har ikke raknet.
Hun er en alenemor og enke med to barn. Hun gjør en god jobb.
Jeg oppmuntret henne til å skaffe husholderske eller barnepike.
Hun mener at barnepiker er mer besvær enn de er verdt.
- Hva sa du? - Myntete, takk.
Dette er det samme du gjorde sist.
Hjemmeværende mødre som får meg til å føle at jeg bør låses inne?
For forsømmelse? Fordi jeg har en karriere?
Jeg har brukt hele livet på å sette familien og barnet mitt først.
Så ikke prøv deg. Ikke prøv deg, dømmende dømmer!
Pass dine egne saker, Mary Louise!
Ha den i en pose. Jeg tar den til henne, for vi skal til samme...
Hun kan angripe deg direkte.
- Hun kan provosere deg... - Jeg har spurt ut vitner før.
- Det kan slå tilbake på deg. - Jeg kjenner henne, og hun vet det.
Jeg har bedre sjanse til å lykkes enn deg.
- Celeste... - Det er min tur, Katie.
Det er veldig smart. Hun er der kanskje som advokat -
- men også som person og mor, uten å bli krysseksaminert.
Det hun egentlig vil gjøre, er å vise dommeren:
"Se hvor stabil jeg er. Se hvor fornuftig og smart jeg er."
Hun vil nok være skånsom også. For å vise hvor barmhjertig hun er.
- Om hun gjør det... - Tornerose.
Sånn beskrev Perry henne til meg. Tornerose.
Han var prinsen hennes, og hun drepte ham.
Mary Louise... Bare svar på spørsmålene som stilles.
- Ja da, ikke noe problem. - Ok, da går vi.
Og hun gjentok det bare...
Om og om igjen.
Se hva du fikk meg til å gjøre!
Alle bes reise seg.
Sak nummer CV-04111 angående Joshua og Maxwell Wright.
Retten er satt. Dommer Marylin Cipriani presiderer. Ta plass.
Mrs. Wright, vennligst ta plass i vitneboksen. Mrs. Wright?
Vennligst løft høyre hånd.
Sverger du å fortelle den rene og fulle sannhet?
- Ja. - Vennligst sett deg.
Ok, det er din tur.
- Mary Louise. - Celeste.
Advokaten din fikk meg til å virke som en dårlig mor.
Han stilte bare spørsmål. Du svarte på dem.
Mener du at jeg er en dårlig mor?
Som jeg... Som du hørte meg fortelle dommer Cipriani -
- mener jeg at du er en usedvanlig engasjert forelder.
- Det er ikke inntrykket... - Når det gjelder hva jeg har sett...
Jeg har sett deg være voldelig mot guttene.
Jeg så deg slenge Max i bakken og riste ham.
Jeg så deg kjøre av gårde i bare pyjamas påvirket av hvem vet hva.
Du sier sovepiller. Og du krasjet faktisk bilen.
Så du er ikke bra.
Det er min mening, som alle kan akseptere etter alt du har opplevd.
Men jeg kan ikke akseptere at disse barna settes i så stor fare.
Meldte du fra til barnevernet at du mente at barna er i fare?
- Jeg burde nok ha gjort det. - Så svaret er "nei".
Ja, det er "nei".
Meldte du fra til noe annet byrå at du mente at guttene var i "fare"?
- Nei. - Du antydet at jeg var voldelig.
Sier du at jeg rutinemessig er voldelig mot dem?
Nei, ikke rutinemessig.
Sier du at jeg ofte er voldelig mot dem?
Nei, men hvem vet hva jeg ikke har sett.
Så nå baserer du meningene dine på ting du ikke har sett?
Jeg er ingen advokat, så semantikken...
Kan du rette svarene til meg? Jeg stiller spørsmålene.
Sannheten er at du så meg miste beherskelsen med sønnen min én gang.
Jeg overreagerte og dyttet ham i bakken én gang.
- Det er alt som skal til. - Det vet du bedre enn noen.
Mistet du besinnelsen med sønnene dine noen gang?
Det handler ikke om besinnelse...
Mistet du besinnelsen men du kjørte og fikk bilen til å krasje?
Vil du at jeg skal gjenta spørsmålet?
Nei, jeg hørte det. Det var motbydelig.
Din sønn Raymond døde, delvis fordi du mistet besinnelsen.
- Stemmer ikke det? - Protest.
Vitnet sa at jeg setter sønnene mine i fare.
Det er relevant om hun har drept et barn under sin omsorg.
Mrs. Wright, vennligst sitt. Vær så snill.
- Hvorfor gjør du dette? - Jeg prøver å beskytte barna mine.
Tanken på at du kjører med mine barn i baksetet i bilen din -
- når du mister besinnelsen, skremmer livet av meg.
Dommer, dette er uanstendig.
Mener du at krysseksaminasjonen bør begrenses til anstendighet, Farber?
Mrs. Wright, du får ikke angripe ham.
Uanstendig eller ei, denne saken handler om morskap.
Det gjør din oppdragelsesstrategi til en sak.
Jeg kan ikke forestille meg traumet av å miste et barn i en bilulykke.
Det må ha vært ubeskrivelig knusende for både deg og Perry.
Det var det.
Hvor gammel var Perry da?
- Han var fem år. - Fem år gammel.
Å se broren dø, hans eneste bror.
Plasserte du ham i terapi for å takle traumet?
Vi var mindre tilbøyelige til å sette bort barnas smerte til andre.
Så du påtok deg rollen med å ta deg av Perrys traume?
Ja, det gjorde jeg.
- Du snakket med ham og trøstet ham? - Ja.
- Holdt ham? - Ja, alt det der.
Klandret ham?
Klandret du ham for å ha fått bilen til å krasje?
- Det gjorde jeg ikke. - Sa du at han distraherte deg?
Sa du til ham: "Se hva du fikk meg til å gjøre."
- Nei. - Ikke?
Hvis Perry fortalte meg at du klandret ham...
- Protest, rykte. - Avvist.
Hvis Perry sa at du straffet ham og mishandlet ham psykisk...
Jeg mishandlet ham aldri!
Hvis han sa at du sa til ham: "Dette er din feil."
"Det er din feil at broren din ble drept."
- Hvis du sa det... - Nei, slutt...
- Protest, dommer. - Slo du ja? Sparket du Perry?
- Mrs. Wright. - Det er løgn!
Vi beveger oss litt langt fra rammene for eksaminasjonen.
Ektemannen min mishandlet meg både fysisk og psykisk.
Du vet at mishandlere mest sannsynlig selv er ofre for mishandling.
Om dette vitnet er en mishandler er absolutt ikke utenfor rammene.
Du er en løgner.
Og det faktum at vold -
- kan ha vært en del av det seksuelle forholdet deres...
Han var ingen mishandler. Overhodet ikke.
Er Jane Chapman også en løgner?
Lyver denne kvinnen når hun sier at sønnen din voldtok henne?
Hun tar feil.
Tar hun feil? Er det noe en kvinne tar feil av?
Om hun voldtas eller ikke?
Kanskje han ble for vold... fysisk med henne.
Fordi han trodde at kvinner liker sånt iblant, sånn som du nøt det.
Nå prøver du å skjule sykdommen din med dette fæle oppspinnet.
Max og Josh må tro på faren sin.
Hvordan kan de det når dere kaller ham voldtektsmann og mishandler?
Dere ødelegger ettermælet hans, og han er ikke her.
Han kan ikke forsvare seg. Han er offeret her, ikke dere.
- Det gjør vondt. Ikke gjør dette. - Jeg snakker til deg!
- Din jævla drittsekk! - Du svarte ikke på spørsmålet.
Stopp, stopp, stopp.
Ok. Ok.
Sønnene mine filmet den videoen.
Din bekymring for at jeg dikter opp ting om faren deres, er grunnløs.
Se på meg, Mary Louise.
Dette var sønnen din.
Du er så utrolig. Jeg er bare lei for at...
Jeg visste ikke at han gjorde det mot deg.
- At han skadet deg. - Fordi jeg ikke fortalte deg det.
Jeg burde ha visst det. Jeg er din beste venn. Jeg burde ha enset noe.
- Du kommer vel til å vinne? - Nei, ikke nødvendigvis.
Det vitnet om Perrys ondskap, men ikke om min egnethet som mor.
Hvordan kunne jeg la dem bo i det huset?
Hvordan kunne jeg la dem se de tingene?
Og de så så mye mer enn jeg visste.
Kanskje jeg ikke er en god mor, kanskje jeg ikke er egnet.
Aldri si det. Ikke tenk det engang.
Du er en fantastisk mor.
Er du perfekt? Nei. Er jeg perfekt? Nei. Det er ingen.
Men du... Celeste, se hvor langt du har kommet.
Se hvor sterk du er. Du kan ikke nøle nå. Hører du meg?
Guttene hører til hos deg.
Ok?
- Hvordan går det? - Ikke supert.
Unnskyld.
Jeg vil ikke at du skal tro at jeg ikke liker deg.
Det er ikke rettferdig å legge alt dette på deg.
Du bør være ute og ha det gøy, ikke håndtere dette.
Hva er gøy?
Å bli full, dra til en bar og ende opp med ei jente jeg ikke kjenner?
Dette er gøy. For det første, ingenting er perfekt.
Ingenting er engang... best.
Og hvis man kan finne bedre, så er det bra. Selv bra er bra.
Og uansett hvor bra noe er, kan det ødelegges ved å overanalysere det.
Bare din mening?
Kom igjen, drep den!
- Ti minutter til. - Slutt.
- Så tar drepingen slutt. - Jeg tok den!
- Sånn ja. - Dere.
- Gikk det bra i retten? - Ja, jeg tror det.
Er du en superhelt?
Jeg var som en kombinasjon av Wonder Woman og Hulk.
- Banket du henne? - Hva? Nei. Ingen banket noen.
- Hvorfor løy du? - Jeg løy ikke.
- Du sa at jeg slo og sparket ham. - Perry fortalte meg hva du gjorde.
- Det skjedde ikke! - Så du sier at Perry er en løgner?
Nei, jeg oppdro ham til å være god. En god gutt, en god mann.
Den personen vi så i videoen, vet jeg ikke hvem var.
Jeg håper at du aldri må begrave barna dine, Celeste.
For du hadde ikke klart å stå engang.
Du mistet guttene dine, men får ikke ta mine.
Ikke lyv om meg! Det er ikke rettferdig!
Min tur, far. Du kan gå.
Gå, du.
Om du ikke har noe imot det, vil jeg være alene.
Jeg har nytt tiden med henne. Hun er en god lytter nå.
Ok.
Så du vil gå bort?
Jeg glemte å fortelle deg noe.
Eller kanskje jeg sa det. Jeg husker ikke. Men...
...det virker som om tiden er inne.
Jeg elsker deg, mor.
Det tok meg hele livet å si det.
Jeg har tenkt mye på noe du sa for en stund siden.
Om løgnen.
Og at den var...
At den hadde en holdbarhet.
Jeg tror at du har rett.
Og jeg har vært lei meg for at jeg startet det.
- Du startet det ikke. - Jo.
Dere trengte ikke å gjøre det samme, men det gjorde dere.
Jeg ser skaden det har gjort, og det bryter ned oss alle.
Hver eneste en av oss, deriblant meg. Det får vennskapene våre til å rakne.
Madeline, du, jeg og Jane har et vennskap. Det er...
...Monterey Five, eller hva vi nå kaller oss. Løgnen er vennskapet.
- Hei, vennen. - Hei, mamma. Hei, bestemor.
Herregud...
- Hva har skjedd? - Hun våknet og sa at hun var sulten.
Er du sulten, kjære?
Drar du og kjøper en flaske vin?
- Ja, ok. - Takk.
- Må vi bruke slips? - Ja. Det er nok en god idé.
Dere er så kjekke.
Faren deres så alltid så bra ut med slips.
Om han var her, hadde han ikke latt bestemor gjøre dette.
Det er ikke sannsynlig, men hvis dommeren stiller noen spørsmål -
- svarer dere bare ærlig og høflig, ok?
- Si at vi vil bo hos deg? - Ja.
Hvis det er det dere vil, så forteller dere henne det.
- Er du redd? - Litt.
- Er du? - På en måte, ja.
Jeg også.
Vi er sammen om det, ok?
Hva har jeg sagt om sukker?
- Det som ikke dreper deg... - Nei.
- Hvor fikk du den fra? - Jeg har forbindelser.
Du bør pakke. Vi må dra.
- Er det meg? Den sandsekken? - Det er ikke deg.
Jeg må bare vite hva du tenker. Jeg vet ikke om vi er sammen -
- blir bedre eller blir verre.
Jeg må bare vite hva du tenker før hodet mitt eksploderer.
Ok, kom.
Sett deg.
Chloe, vær så snill.
Jeg har tenkt på bryllupsdagen vår.
Kanskje fordi du danset rundt i sløret ditt.
- Husker du den dagen, Madeline? - Ja.
- Det var en lykkelig dag. - Ja, for meg også.
Men også ren fantasi. Vi visste ikke hva vi gikk til.
Du var gift før, så du hadde kanskje en idé om det -
- men de fleste bryllup er et trossprang.
Alle løftene vi avlegger... Vi vet ikke hva det betyr engang.
- Jeg liker ikke hvor dette er på vei. - Du er ikke den du var da.
Ikke jeg heller. Folk forandrer seg.
- Vi må fornye løftene våre. - Hva?
Denne gangen må vi leve opp til dem.
- Kan du gjøre det? - Av hele mitt hjerte.
- Vi går inn i det med åpne øyne. - Ja, virkelig.
I medgang og motgang...
- Nei, ingen motgang fra din side. - Nei, selvfølgelig.
- Mener du det virkelig? - Men...
Dette handler ikke om å tilgi det som har skjedd.
Ok? Vi prøver å begynne forfra.
- Hvis du føler at du klarer det... - Det gjør jeg.
Da gjør jeg også det.
- Jeg elsker deg. - Jeg elsker deg også.
- Dette blir bra. - Ja.
Vi kan gjøre det på stranden. Vi kan ha et telt, en stor fest og...
Nei, nei, nei. Ingen fest.
Bare deg, meg, Abigail og Chloe. Familien.
Det høres perfekt ut.
Ok.
Det vil ordne seg.
- Hva skjer? - Det har vært et tilbakefall.
- Hva da? - Et nytt slag.
Vi tar henne til radiologien for å se hva det er.
Mor. Mor.
- Er hun bedøvet? - Nei, hun er bare bevisstløs.
- Herregud... - Vil hun våkne?
Vi må se bildene først.
- Det gir ingen mening. - Vi skal skynde oss.
Alle bes reise seg.
Sak nummer CV-04111 angående Joshua og Maxwell Wright.
Retten er satt. Dommer Marylin Cipriani presiderer. Ta plass.
Dette er en vanskelig beslutning -
- som vanskeliggjøres ytterligere av barnepsykiaternes rapporter.
- De konkluderer... - Får jeg ordet, dommer?
Ok.
Det jeg så i den videoen...
Jeg hadde ingen anelse.
Jeg er så lei for det. Jeg...
Jeg vet ikke hva jeg skal si for å få deg til å tilgi meg.
Jeg hadde ingen anelse.
Hvis jeg hadde hatt det... Men...
Men dette handler ikke om tilgivelse eller skyld.
I dag handler det om disse to fantastiske, unge mennene...
Josh og Max.
Jeg har hele tiden sagt at jeg ikke nærer motvilje mot min svigerdatter.
Faktisk så elsker jeg henne.
Hvordan kan jeg ikke det? Hun gjorde sønnen min og guttene glade.
Men, Celeste, du er syk.
Det vi så i den videoen, var motbydelig.
Det var grotesk. Jeg skammer meg sånn over sønnen min.
Men du var en del av det. Du var medvirkende til det.
Du har innrømmet overfor meg, deg selv og denne retten -
- at du var en del av sykdommen som barna ble utsatt for -
- som de kan ha blitt smittet av og som de filmet på mobilen sin.
Det er en sykdom. Når man tar dine møter...
...med fremmede menn i betraktning...
...virker det som om du ikke klarer å motstå det.
Dommer, jeg er ikke i tvil om at hun vil bli frisk.
Men i mellomtiden må vi passe på guttene.
Hun ønsker det beste for barnebarna sine og sønnen sin, Perry.
Mannen dere så i videoen...
...var et resultat av din oppdragelsesmetode.
Det er én ting å bli bedt om å gi slipp på barna.
Det er noe helt annet å gi dem til deg.
Det er mine barn. Jeg er moren deres.
Og jeg har beskyttet dem mot alle odds.
Jeg holdt dem og meg selv i live.
Og på ett punkt er jeg enig med deg, Mary Louise. Du hadde ingen anelse.
Og det er problemet.
Sønnene mine er... De er gode gutter.
Og jeg vil oppdra dem til å bli gode menn.
Jeg har en liste med betingelser som blir fremført sammen med dommen.
De skal følges til punkt og prikke.
Når det gjelder selve dommen, så vet alle partene i saken -
- at guttene har vært gjennom ufattelig mye.
De står overfor store utfordringer i bearbeidingen og utviklingen.
Det blir ikke lett.
Jeg vil ikke gjøre det verre ved å ta dem fra moren deres.
Anmodningen om vergemål avvises.
Celeste Wright beholder full omsorg. Retten er hevet.
Jeg er lei for det.
Dere må gjøre noe for meg.
- Her. - Takk.
Jeg er så lei for det, kjære.
Nathan...
Du er en god mann og en fantastisk far.
Skye forguder deg.
Og jeg vet at du elsker meg.
Men du har hatt rett i at jeg har kjempet med noe.
Så nå vil jeg si sannheten.
Jeg er lei for at jeg ikke sa det før.
Jeg elsker deg ikke.
Det er fælt å si det nå, men jeg har nok aldri elsket deg.
Jeg kan bare ikke lyve mer.
Jeg er lei for det.
- Hva i helvete er dette? - Hei.
- Hvorfor er det her fortsatt? - Pussig at du spør.
Jeg har solgt det til Ted Farrell.
Han ga meg en sjekk på 410 for alt sammen.
- Fint. Celeste... - Og vi kan beholde det.
Hva mener du?
Ted er en samler og bryr seg bare om verdien.
Han vet at tingene har det best hos meg.
Så du får beholde lekene dine?
- Perfekt, hva? - Nei.
Nei, det er ikke perfekt. Det er langt fra perfekt.
Alle tingene mine er borte.
Vi fikk penger for dette. Ro deg ned.
- Ro meg ned? - Ja, ro deg ned, ok?
- Du tapte alle pengene våre. - Nå begynner hun igjen.
Du har styrtet oss ut i konkurs.
Vi selger hjemmet vårt, vår datters hjem!
Og du har knullet barnepiken hele tiden?
Nå som hun er borte, trenger jeg noe å leke med.
Herregud...
Jeg gikk over streken... Hva gjør du?!
Vi er ikke noe av dette! For helvete!
Stopp!
- Ikke det! Nei, ikke...! - Er det favoritten din?
Nei! Nei!
Kanskje du burde ha vist meg litt mer respekt!
Det er slutt.
Ikke mer tull, ingen flere løgner.
Vil du, Ed, ha Madeline som din hustru?
Vil du elske og ære henne...
- ...til døden skiller dere? - Ja.
Vil du, mor, ha Ed som din ektemann?
Vil du elske og ære ham...
- ...til døden skiller dere? - Ja.
Ok, da erklærer jeg dere å være ektefolk.
Du kan kysse bruden!
Det vil ordne seg.
Jeg vil bli med deg. Bare la meg kjøre deg.
Tekst: Kay Morten Magelie www.sdimedia.com